Jeg pakker alt jeg eier i sjalet moren min brukte på markedet,
og jeg forlater min dal.
Og denne gang kommer jeg aldri tilbake.
Jeg forlater mine 50 år med minner.
Minner.
Rart at man kan glemme så mye av det som fant sted for et øyeblikk siden,
og allikevel ha klare og tydelige minner om hva som skjedde for mange år siden,
om menn og kvinner som nå er døde.
Men hvem kan si hva som er virkelig og hva som ikke er det?
Kan jeg tro at alle min venner er borte,
når stemmene deres klinger i mine ører?
Nei. Og jeg vil si nei igjen og igjen,
for de er en levende sannhet i mine tanker.
Det er intet gjerde eller hekk rundt tiden som er borte.
Man kan gå tilbake og ta det man vil ha, hvis man kan huske.
Så jeg kan lukke øynene for dalen som den er i dag, og den er borte,
og jeg ser den som den var da jeg var barn.
Grønn var den, og bugnet av jordens overflod.
I hele Wales var det ingen så vakker.
Altjeg lærte som liten gutt kom fra min far,
og ingenting av det han fortalte meg har vist seg galt eller verdiløst.
De enkle leksjonene han lærte meg er like skarpe og tydelige
som om jeg hørte dem i går.
I de dager hadde det svarte slagget, avfallet fra kullgruvene,
bare begynt å dekke siden av åsen vår,
ennå ikke nok til å skjemme landskapet, eller sverte den vakre landsbyen vår.
Kullgruven hadde bare begynt å dytte sine magre, svarte fingre gjennom det grønne.
Ennå kan jeg høre stemmen til min søster Angharad.
Min far og alle mine brødre var kullgruvearbeidere, og stolte av sitt yrke.
- Gwilym Morgan, tre pund syv. - Takk, sir.
lanto Morgan, tre pund syv.
Ivor Morgan, tre pund syv.
Davy Morgan, to pund fem.
Owen Morgan, to pund fem.
Young Gwilym Morgan, ett pund ti.
Noen ville innlede en sang,
og dalen ville klinge med lyden fra mange stemmer.
For sang ligger i mitt folk som synet ligger i øyet.
Så kom skrubbingen ute i bakgården.
Det var min søster Angharads oppgave å hente bøttene med varmt og kaldt vann,
og jeg gjorde det lille jeg kunne,
mens min far og mine brødre skrubbet kullstøvet av ryggen.
Det meste fikk de av, men noe ble resten av livet.
Det er gruvearbeiderens æresmerke,
og jeg misunte det på min far og mine voksne brødre.
Skrubbe og skrubbe, herr Kull ville ligge der og le av deg.
Det var alltid en mørbradstek eller bog eller lår av lam foran min far.
Det var aldri noen som snakket mens vi soiste.
Jeg har aldri møtt noen hvis snakk er bedre enn god mat.
Min mor var alltid på farten,
alltid den siste til å starte middagen, og den første til å bli ferdig.
For hvis min far var husets overhode, var min mor dets hjerte.
Etter oppvasken ble boksen satt på bordet
for utdeling av lommepenger.
Ingen i dalen vår hadde sett en bank.
Vi oppbevarte sparepengene på peishyllen.
Min far pleide å si at penger var til for å brukes,
akkurat som menn bruker sin styrke og hjerne på å tjene dem,
og like villig.
Men alltid med en hensikt.
Takk, pappa.
Ut av huset og over veien, som jeg hadde løpt hundre ganger før.
Rolig nå, for respekt for kirken var det første min far lærte oss.
Deretter rett til Mrs Tossal i butikken
for den karamellen man kunne tygge i timevis, virker det på meg nå.
Og selv etter at den hadde gått ned kunne man svelge
og fremdeles finne smaken av den gjemt bak tungen.
Den er med meg nå, så mange år senere.
Den får meg til å tenke på så mye som var godt som er borte.
Det var denne ettermiddagen jeg først så Bron - Bronwyn.
Hun hadde kommet fra nabodalen for sitt første besøk til min mor og far.
Er dette Gwilym Morgans hus?
Du må være Huw.
- Er det deg, Bronwyn? - Ja.
Du er en vakker en.
Jeg tror jeg forelsket meg i Bronwyn da.
Kanskje er det tåpelig å tro at et barn kan forelske seg, men jeg var det barnet,
og ingen andre enn jeg vet hva jeg følte.
- Jeg er så stolt for Ivor. - Det er jeg som er stolt.
Liker du vår Ivor? Det virker som bare noen måneder
siden han lekte rundt her som denne, med munnen åpen.
Dette er Bronwyn, Huw, som skal bli din søster.
Vi har truffet hverandre allerede.
Vær forsiktig med kurven. Det er kake i den.
Dette er ikke for deg. Din tid vil komme. Løp av gårde nå.
Bronwyn og Ivor skulle bli viet av den nye predikanten, Mr Gruffydd,
som kom fra universitetet i Cardiff.
Dette var første gang jeg så ham.
Her er en mann som ikke blir full, kan ikke bli full, skal ikke bli full
En mann som ikke blir full, Peter O'Pea
Fra hæø til tå, fra tå til kne
Går jeg på streken, Peter O'Pea
- God kveld, Mr Morgan. - Ja, så visst, sir.
- Unnskyld meg. - Takk.
KUNNGJØRING FRA 3. AUGUST,
VIL LØNNSSKALAEN REDUSERES MED 1 SHILLING OG 2 PENCE PER SKIFT
FOR ALLE ARBEIDERE I DENNE GRUVEN. C. EVANS, EIER
Kom igjen, karer. Tilbake til arbeid.
Ivor, finn Dai Griffiths og Idris John og ta dem til Mr Evans' kontor.
- Kan vi bli med deg? - Nei. Dette er en sak for de eldre.
- Hjem til moren deres. - Men...
La det være, Davy.
Vel, kom.
- Hvorfor har dere ikke vasket dere? - Vi ventet på deg.
Kuttet er bare på noen få shilling. Det er ennå mer enn nok til alle.
Er det middag nå?
Det er fordi de ikke får den gamle prisen for kull.
- Kom og vask dere nå. - Kan vi snakke først, sir?
- Ja. - De ga deg ikke den egentlige grunnen.
Vi har ventet på det siden jernverket ved Dowlais stengte.
Hva har jernverket med oss å gjøre?
Mennene fra Dowlais vil arbeide for enhver lønning, så våre lønninger må reduseres.
Og dette er bare begynnelsen. Se nå.
De vil kutte igjen og igjen, til denne er like tom som løftene deres.
- En god arbeider er verdt gode lønninger. - Ikke med tre menn for hver jobb.
Hvorfor skulle eierne betale mer hvis menn vil arbeide for mindre?
Fordi eierne ikke er barbarer. De er menn også, som oss.
Menn, ja, men ikke som oss.
Ville de forhandle med deg nå da du dro for å snakke med dem?
- Nei. - For de har makt og vi har ingen.
- Hvordan skal vi få makt? Fra luften? - Nei. Fra en fagforening.
Fagforening? Jeg trodde aldri jeg skulle høre egne sønner snakke sosialistisk tull.
- Det er fornuftig. - Hvis vi ikke holder sammen...
- Jeg har fått nok av dette snakket. - Men far, det er...
Kom og vask dere nå.
Moren deres venter.
Tror du jeg lar dem tvinge deg til å stå i regnet uten å gjøre noe for å stoppe det?
Hysj, Davy.
- Hvem ga deg tillatelse til å snakke? - Det er for viktig for taushet.
- De prøver å straffe deg fordi... - Det er ikke viktigere enn gode manérer.
Men hva skal vi gjøre med det? Du vil dø av kulde når det kommer snø.
La oss stå sammen og se hva de gjør da.
Nettopp. Mennene vil gå ut hvis vi ber dem.
Alle gruvene er klare.
Dere får ikke bruke meg i politikken deres. Jeg vil ikke være unnskyldning for streik.
Men hvis de gjør det mot talsmannen, hva vil de prøve å gjøre mot mennene?
Vi får se. Vær stille nå. Spis opp maten.
- Far... - Det holder.
- Men... - Fortsett med arbeidet.
- Det holder ikke. - Vent til du har tillatelse til å snakke.
Jeg vil snakke mot urettferdighet overalt, med eller uten tillatelse.
- Ikke i dette huset. - I dette huset og utenfor, sir.
- Gå fra bordet. - Jeg skal gå fra huset.
- Si beklager til faren din. - Jeg beklager ikke.
Jeg er med deg. Vi kan få losji i landsbyen.
Gwilym.
Alle sammen?
For siste gang, sitt ned, spis opp maten. Jeg sier ikke mer.
Vi bestrider ikke autoriteten din, sir.
Men hvis manérer Forhindrer oss i å si sannheten, vil vi være uten manérer.
Kle på dere og gå.
- Jeg blir med for å se etter dem. - Hold munn. Fortsett med oppvasken.
Ja, min sønn, jeg vet du er der.
Mennene har gått ut i streik.
Hva betyr det, Mr Gruffydd?
Det betyr at...
noe har forsvunnet fra dalen som kanskje aldri kommer tilbake.
Hjem til din mor og far, gutt. De vil trenge deg i dag.
I tjueto uker hadde mennene vært i streik da vinteren satte inn.
Det var rart å gå ut i gatene og finne mennene der på dagtid.
Det rådet en følelse av frykt.
Og stemningen ble uhyggeligere,
da tomme mager og desperasjon begynte å beseire fornuften.
Enhver mann som ikke var deres venn, ble deres fiende.
De visste at min far hadde vært imot streiken,
og nå var det dem som var imot ham.
Huw, det er et møte blant mennene i åsen i kveld, ikke sant?
- Ja, mamma. - Du kan følge meg dit.
Nei. Det er ikke noe sted for kvinner.
Det er et sted for denne kvinnen der i kveld... jeg sverger.
Vent til dere har hørt meg.
Jeg er Beth Morgan, som dere vet godt.
Jeg har kommet for å si hva jeg mener, for dere taler mot mannen min.
Dere er feige som rotter dere mot ham.
Han ville ikke gjort noe mot dere, og dere kjenner ham.
Hvordan dere selvgode hyklere kan sitte i samme kirke som ham, vet jeg ikke.
Å si at han er på eiernes side er ikke bare tull, men ren ondskapsfullhet.
Det er én ting til jeg har å si, og det er følgende.
Hvis min Gwilym kommer til skade,
skal jeg finne mennene og drepe dem med mine egne hender.
Og dette sverger jeg på for Guds åsyn.
lanto! Hjelp!
Hold ut, mamma. De har hørt oss. De kommer.
Han var våken nå nettopp.
Han klarer seg. Men jeg vet ikke hvordan.
Du avler hester i denne familien, Mr Morgan.
Denne gutten skulle ligget i kista.
Så han er en Morgan, sir?
Han må få mat nå, Mrs Ivor. Litt suppe...
og noen varme smil.
Hest.
- God dag. Vent, vent, vent. - Huw var våken nå. Han snakket med Bron.
- Hvor lenge for den lille? - Det er vanskelig å si.
Beina hans var helt gjennomfrosne. Ett år, to år, liggende stille.
Men jeg kan ikke love at han går igjen. Naturen må gå sin gang. Kom igjen.
Pass munnen din. Jeg tror han hørte deg.
Hvor er lyset jeg trodde jeg så i øyet ditt?
Er du redd, gutt?
- Du hørte hva doktoren sa? - Ja, sir.
Og du trodde på det?
Ja, sir.
Du vil vel gå igjen?
Ja, sir.
Da må du ha tro.
Og hvis du har det, vil du gå igjen, uansett hva alle doktorene sier.
Men han sa naturen må gå sin gang.
Naturen er Herrens tjenerinne.
Jeg husker et par tilfeller da hun ble beordret til å endre sin gang.
- Du kan din Bibel, gutt. - Ja, sir.
Da vet du at det som har blitt gjort før kan gjøres igjen, for deg.
Tror du meg, Huw?
- Ja, sir. - Bra.
Du skal se den første påskeliljen, oppe på fjellet.
- Skal du? - Det skal jeg så visst, sir.
Da skal du det.
Jeg skulle nesten ønske
at jeg lå der i ditt sted
hvis jeg kunne lese denne boken igjen for første gang.
Skattøya.
Mr Gruffydd?
- Jeg kan ikke la deg gå uten å takke deg. - Det var bare min plikt, jente.
Nei. Det var mer enn plikt.
Ja. Huw er en god gutt.
Og dere er en god familie.
Du må komme deg inn nå. Du kommer til å fryse i hjel.
Kommer du på middag snart?
Ja. Senere, når dere er ferdige med doktorer og sånt.
- Da skal jeg skynde på dem. - Bra.
"Det er godseier Trelawney, Dr Livesey, og de andre herrene
som har bedt meg skrive ned alle enkelthetene om Skattøya,
fra begynnelsen til slutten, uten å holde noe tilbake bortsett fra øyas beliggenhet,
og det er bare fordi det ennå ligger skatter der som ikke er gravd opp.
Så tar jeg pennen fatt i Herrens år 1785,
og går tilbake til den tiden da min far drev vertshuset 'Admiral Benbow'."
Alle de prektige bøkene som har levd i mine tanker siden,
og alltid håpte jeg, og beholdt min tro.
I løpet av de første månedene var min mor fremdeles ovenpå,
og vi kunne snakke sammen ved å banke.
Vår?
Der, jente.
Forsiktig.
Der.
Vent.
Det er snøen som la seg der.
Gwilym.
Litt av en kone du har, ligger i sengen og lar fremmede ta seg av familien.
Litt av en kone jeg har.
Gi deg, gutt.
Skal du si noe, mor?
Kom igjen, si noe.
Hva kan jeg si?
Du hadde nok å si sist gang du snakket. Det skulle være lettere nå, med venner.
Vel...
Vel... Kom og spis, alle sammen.
Mer, gutter?
lanto.
Jeg har ikke sett deg i kirken i det siste.
- Jeg har vært for opptatt. - Kan jeg spørre med hvilke saker?
- Mine. - Stilte bare et høflig spørsmål.
Og får et høflig svar. Jeg har vært opptatt med fagforeningen.
Fagforeninger er Djevelens verk. Det vil ikke ende bra.
I hvert fall sitter jeg ikke på baken og snakker tull i kirken.
- Hør her... - Stopp, før jeg sier noe jeg angrer på.
Dette er en sak som krever lufting.
lanto, hvorfor mener du at vi i kirken snakker tull?
Bemerkningen var ikke rettet mot deg.
Så rett den.
Ja vel.
Fordi dere sier at dere er gjetere av flokken,
og allikevel lar dere sauene leve i møkk og fattigdom.
Og hvis de prøver å heve stemmene sine mot det,
beroliger dere dem ved å fortelle dem at lidelsene deres er Guds vilje.
Sauer. Er vi sauer som skal gjetes og klippes av en håndfull eiere?
Jeg ble lært at mennesket ble skapt i Guds bilde, ikke en saus.
- lanto. - Jeg har ikke sagt min mening
fordi jeg ikke har ønsket å blande meg i en familiekrangel.
Du har min tillatelse til å snakke.
Ja vel. Dette er hva jeg mener.
For det første, behold fagforeningen deres.
Dere trenger den. Alene er dere svake. Sammen er dere sterke.
Men husk at med styrke følger ansvar, for andre og dere selv.
For dere kan ikke beseire urettferdighet med mer urettferdighet,
bare med rettferdighet, og Guds hjelp.
Beveger du deg utenfor ditt område, Mr Gruffydd?
Dine anliggender er åndelige.
Mine anliggender er alt mellom mennesket og Guds ånd.
Prestene skal få høre at du har preket sosialisme.
- Mr Parry... - Slipp mannen.
- Mr Parry... - Stopp nå. Han er vår gjest.
- Beth, litt hjemmebrygg til Mr Parry. - Jeg skal gi ham et slag med stekepanna.
Miss Jenkins. En pen sang på harpen. Kom igjen, menn. Kom dere inn.
Litt sang...
Angharad.
Mr Gruffydd, vil vi alltid stå i gjeld? Du har gjort oss til en familie igjen.
Her. La meg.
Hendene dine. Så synd.
Spiller ingen rolle.
Har du vært nede i kullgruvene?
- Ti år. - Ti år?
Mens jeg studerte.
- Litt såpe. - Det er ikke nødvendig.
Typisk mann, som ødelegger sitt gode lommetørkle.
Du er konge i kirken, men jeg er dronning i mitt kjøkken.
Du er dronning hvor enn du går.
Hva mener du med det?
Jeg skulle ikke ha sagt det.
Hvorfor?
Jeg har ingen rett til det.
Mr Gruffydd?
Hvis jeg kan gi deg den retten,
har du den.
Så ble streiken løst, med hjelp fra Mr Gruffydd og min far.
Arbeid igjen, arbeid for å slette minnet om lediggang og motgangstider.
Mennene gikk glade opp åsen den morgenen.
- Hundreogni. - Hundreogti.
Men ikke alle, for det var nå for mange til de ledige jobbene,
og noen fikk vite at det aldri ville være arbeid til dem i deres egen dal.
Det er det samme over hele Sør-Wales.
Far, i CardiFf står mennene i kø for å få brød fra regjeringen.
Ikke for oss, hva?
Vi vil gjerne ha vår del av boksen og dra vår vei, sir.
- Hvor skal dere dra? - Amerika.
- Min del også, Owen. - Og min.
Nei. Vår egen.
- Vi tar ikke imot almisser. - Ikke almisser, mann. Fornuft.
Nei, bare vår egen.
Ikke si noe om dette til deres mor. La denne dagen være over først.
Glem at dere ikke skal si noe.
Jeg hørte.
Amerika.
Barna mine.
Skal vi ta et kapittel, mine sønner?
Hva skal vi ta, sir?
Esaias 55.
De to borte. Dette er bare begynnelsen.
Så vil dere alle dra, den ene etter den andre. Alle sammen.
Jeg skal aldri dra fra deg, mamma.
Huw, gutt, hvis du drar fra meg, vil jeg angre på at jeg fikk barn.
Hvorfor fikk du dem?
Virkelig, gutt, hvorfor?
For å holde meg med oppvask og matlaging, kanskje.
Til Mr Ivor Morgan.
Det er fra Windsor Castle.
"Mr Ivor Morgan bes om å møte frem for Hennes Maj..."
"Mr Ivor Morgan bes om å møte frem for Hennes Majestet ved Windsor Castle,
med utvalgte medlemmer av hans kor, den 14. mai mellom klokken tre og fem."
For å synge foran Dronningen.
Min sønn, jeg trodde aldri jeg skulle se denne herlige dagen.
Idris, Owen, alle sammen. Hent alle fra nabodalene.
Davy, over til de andre gruvene. Inviter alle.
lanto, ned til Three Bells for å hente øl. Åpent hus i kveld for alle som vil komme.
Mine sønner, dere skal få en avskjedsfest som er Morgan-familien verdig.
Vår himmelske Far, jeg takker deg fra mitt hjerte som får se denne dagen.
Jeg takker deg for alt jeg har, og jeg takker deg for denne nye velsignelsen.
For du er vår Far, men vår Dronning er vår mor.
Trøst henne i motgang, O Gud,
og la ikke bekymringene hennes være mer enn hun kan bære i sin alder.
Og gi melodi og styrke og sjel
til disse stemmene som skal synge for henne.
- Amen. - Amen.
Gwilym. Owen.
God morgen, Mr Gruffydd. Angharad er på markedet.
Angharad? Jeg har kommet etter Huw.
Etter Huw?
- Påskeliljene er ute, mamma. - Hvor er klærne dine?
Under puten. I disse månedene, klare til denne dagen.
Så kom igjen, og du skal plukke en bukett som er en dronning verdig
til din modige mor.
Det skal jeg, sir.
- Nesten fremme, Huw. - Ja, sir.
- Lav bro der. Pass opp. - Det er moro.
- Går det bra? - Ja, sir.
Forsiktig nå.
Der.
Cwm Rhondda.
Du kan gå, Huw, hvis du prøver.
Kom igjen, gutt. Du kan gå.
Huw. Gå.
Flink gutt. Kom igjen.
Ser du?
Det er gutten sin.
Du har vært heldig, Huw.
Heldig som har lidd, og heldig som har tilbrakt disse lange månedene i sengen.
For slik har Gud gitt deg en sjanse til å vokse i ånden.
Og som din far rengjør lampen for å få godt lys,
må du også holde ånden ren.
Hvordan, sir?
Gjennom bønn, Huw.
Og gjennom bønn mener jeg ikke roping og mumling,
og velting som et svin i religiøse følelser.
Bønn er bare et annet ord for god, ren, direkte tenking.
Når du ber, tenk.
Tenk grundig på hva du sier.
Gjør tankene dine til solide ting,
og på den måten vil bønnen din ha styrke.
Og den styrken vil bli en del av deg, kropp, tanker og ånd.
Og den første plikten til disse beina er å få deg til kirken på søndag.
- Det skal de, sir. - Det er gutten sin igjen.
Gi meg hånda di.
Kom igjen, nå.
Kan dere vennligst bli sittende? Prestene skal ha et møte.
Meillyn Lewis.
Tre frem.
Dine synder er avslørt.
Og nå må du betale prisen for alle kvinner som deg.
Du har brakt et barn inn i verden og brutt budet.
Bønn er bortkastet på ditt slag.
Du skal forvises til stummende mørke til du har lært leksen din.
Meillyn Lewis, innrømmer du din synd?
Ja.
Så forbered deg på din straff.
Stopp. La henne være, hykler.
- La det være, Mr Morgan. - Sitt.
Angharad.
Hvordan kan du se på? Onde, gamle menn, som enes om at hun skal få lide mer.
Det er ikke Guds ord. "Gå bort, og synd ikke mere," sa Jesus.
Angharad.
- Du kjenner Bibelen, men ikke livet. - Meillyn Lewis er ikke verre enn meg.
- Angharad. - Hva vet prestene om det?
Hva vet dere om hva som kan skje med en stakkars jente når...
når hun elsker en mann så høyt at selv å miste han av syne et øyeblikk er tortur?
- Gjør det vondt, Huw? - Forsiktig.
Huw?
Angharad.
Jeg er en mann nå. Forlat kjøkkenet.
Så du er en mann nå?
Beth. Blasfemi, helligbrøde og hykleri.
Kan ikke en mann røyke og lese avisen på hviledagen?
Gå og puss nesen din.
Kom inn.
Hva i all verden...
- God morgen, Morgan. - God morgen, Mr Evans.
- Sitt, sir. Sitt, sir. - Takk.
Mr Evans.
Gruveeieren selv.
Angharad.
- Nå til saken. - Ja, sir.
Jeg har kommet hit på et ømfintlig oppdrag, Morgan.
- Ingen problemer, sir? - Nei. Ingen problemer.
- Men det bekymrer meg. - Ja, sir.
Jeg er her for å få din tillatelse
til at min sønn lestyn
kan få tillatelse...
- Prosit, Morgan. - Takk, sir.
- Nå, hvor var jeg? - "Tillatelse"?
Ja. Om min sønn lestyn
kan få tillatelse, med din datters tillatelse,
til å besøke henne. Det var det.
Vi er en stolt familie, Mr Evans.
Ja, jeg vet det, Morgan.
Men dette er ikke mitt verk, Morgan. Det er den guttevalpen av en...
Mr Evans. Din sønn har min tillatelse til å snakke med meg.
Takk, Morgan. Du skal ha mange takk.
Ja, sir.
Godt, gammelt walisisk blod, vet du, og alt det der.
- Du skal ha mange takk, Morgan. - Ja, sir.
Beth.
Kom, kom. Skoene mine. Hent skoene.
Du, jente. Opp på rommet ditt. Har du ingen bluferdighet? Kom deg opp dit.
Få ut hendene... Skoene mine. Finn skoene.
Kan dere ikke ta på jakkene deres?
Mr Morgan?
Sett deg.
Dette er min kone, Mrs Morgan.
God dag.
Jeg har kommet for å be om tillatelse til å snakke med din datter, Angharad.
Dette er mine sønner.
Ja. Jeg kjenner dem.
Prosit.
Du burde ikke være her.
Jeg kunne ikke gå gjennom en natt til uten å vite.
Hva har skjedd? Er noe galt?
- Galt? - Du vet hva jeg mener.
Hvorfor er du annerledes mot meg? Er jeg en fremmed nå?
Har jeg gjort noe?
Nei.
Det er min skyld.
Din mor snakket med meg etter kirken.
Hun er glad for at du kan ha velstand resten av livet.
Med lestyn Evans.
- Du kunne ikke gjort det bedre. - Jeg vil ikke ha ham.
Jeg vil ha deg.
Angharad?
Jeg har også tilbrakt netter med å prøve å finne ut av dette.
Da jeg begynte dette arbeidet, visste jeg hva det innebar.
Det innebar ofring og plikttroskap.
Det innebar å gjøre det til hele mitt liv... og ekskludere alt annet.
Det var jeg helt villig til å gjøre.
Men å dele det med en annen...
Tror du jeg vil at du skal gå loslitt,
og være avhengig av almisser for å få mat?
At våre barn vokser opp i avlagte klær,
og vi takker Gud for å være foreldre i et hus fullt av skrap?
Nei. Jeg kan tåle dette livet for mitt arbeids skyld,
men det ville bli enden på meg hvis...
hvis jeg så det hvite i håret ditt 20 år før tiden.
Hvorfor?
Hvorfor ville det bli enden på deg?
Er du mann eller helgen?
Jeg er ingen helgen. Men jeg har en plikt.
La meg gjøre det.
Skal ingen synge på min datters bryllup, Dai Bando?
Badekaret tar 450 liter.
"A" fyller det med 90 liter i minuttet,
og "B" fyller 45 liter i minuttet.
- Har du det, Mr Morgan? - 90 og 45 liter. Ja, sir.
"C" er et hull som tømmer det med 22,5 liter i minuttet.
Hvor lang tid tar det å fylle badekaret?
Dette er tullete. Prøve å fylle et badekar fullt av hull!
Det er et regnestykke. Regnestykke. Et problem for hjernen.
- For opptakseksamen til skolen. - Den statlige skolen.
For noen tullete regnestykker. Hvem ville fylle vann i et badekar med hull?
- Bare en galning ville gjort det. - Det er for å se om gutten kan regne.
Bare tall. Hvor mange liter, og hvor lenge.
I et badekar fullt av hull.
Nå vet jeg hvorfor jeg har sånne sønner.
Det er du, Beth Morgan, som er årsaken.
Hør her, Mr Gruffydd. Har du noe annet?
Desimaltegnet.
Desimal...
Desimaltegnet, da, og fred i mitt hus.
- Forsvinn med deg. - Det begynner å bli sent.
Jeg må komme meg av gårde. Vi kan ta desimaltegnet i morgen kveld.
- God kveld. - God kveld, Mrs Morgan.
Hvem kan ikke se tilbake og huske første dagen på ny skole?
Gå den lange turen alene over åsene til nabodalen,
den første i familien som fikk privilegiet å gå på statlig skole.
Så du er den nye gutten?
- Ja, sir. - Du er sen.
Ja, sir.
For en skitten liten feier.
Hvem er folket ditt?
- Hvor er du fra? - Cwm Rhondda.
Cwm Rhondda?
Et lite geni fra kullgruvene.
Og de venter at jeg skal gjøre en lærd ut av det. Greit, kom inn.
Vokste du opp i stallen?
Vel, lukk døren.
Støvlene dine er sølete.
De var rene da jeg gikk hjemmefra.
Du skal tiltale meg som "sir", ellers gir jeg deg stokk på ryggen.
- Sitt her. - Ja, sir.
Kom hit, skitne lille feier.
Hva har vi her?
Et pennal.
Fint, også.
Du ødela pennalet mitt.
Mervyn, stopp. Du skader ham.
Jeg falt i fjellet.
Vant du, Huw?
Nei.
lanto.
- Hent Dai Bando. - Dai Bando?
- Vil du gå på skolen i morgen? - Ja, sir.
Bra. Du får en penny for hvert merke i ansiktet, seks pence for blodig nese,
en shilling for blått øye, to shilling for brukket nese.
Gwilym. Stopp. Slåss igjen,
og når du kommer hjem får du ikke et blikk fra meg, ikke et ord.
Brekk din egen nese. Knus hjertet mitt hver gang du går ut av huset.
- En gutt må slåss, Beth. - Slåss?
Slåss? En sånn juling igjen, og han kommer død hjem.
Juling? Han har ikke fått juling.
En omgang, ja, men ingen juling.
Gi gutten tid, og det er han som vil gi julingen.
Dai Bando. Kom inn.
- God kveld, Mrs Morgan. - Ta av hatten.
Dai Bando skal lære deg å bokse, Huw.
Først å slåss. For mange kaller seg boksere som ikke engang kan slåss.
- Boksing er en kunst. - Det er det.
Kom igjen, jente. En kopp te til mennene.
- Te? - Te?
Ikke te, Mrs Morgan.
Han er i trening.
Et glass øl, er du snill.
Badekar fulle av hull.
Og nå boksere.
Så vår lille gruvearbeider har drevet med sin yndlingssport igjen?
- Mr Phillips, gi rygg. Gi rygg. - Jeg nekter, sir.
Mr Wells, gi rygg.
Her. Ta denne mellom tennene.
Bit hardt.
Vel, den lærde.
- Huw, gutt. - Jeg har aldri sett maken.
- Fikk du det på skolen? - Han har slått deg til beinet. Hvem?
- Mr Jonas? - Vi skal ha et ord med Mr Jonas.
- Nei. - Og hvorfor ikke?
- Jeg brøt regelen da jeg slåss. - Det er ingen regel mot det.
- Men han advarte meg. - Tullprat. Jeg skal...
Hysj, Davy.
Dette er Huws sak. Han bestemmer.
Bare si fra, gutt, og vi skal rive ham i filler.
Nei. La ham være.
Jeg tror lillebroren vår er i ferd med å bli litt av en mann.
Disse benevnelsene brukes til å måle avstand og...
- Ja? - Akkurat.
- God morgen, Mr... - Jonas.
Mr Jonas. Vi har kommet til riktig sted.
Hva kan jeg gjøre for dere?
En mann er aldri for gammel til å lære, Mr Jonas?
- Nei. - Jeg gikk på skolen selv en gang.
- Men var ikke flink med kunnskaper. - Hva vil dere?
Kunnskaper.
Hvordan tar man mål av en stokk, Mr Jonas?
- Måler lengden, selvfølgelig. - Og hvordan måler man en mann
som bruker stokk på en gutt som er en tredjedel hans størrelse?
- Fortell oss. - Du er god i bruken av stokk.
Men boksing er mitt fag, etter reglene til den gode markien av Queensberry.
Gud være hans sjel nådig.
Og jeg vil med glede gi mine kunnskaper til deg.
Mr Mottshill. Mr Mottshill.
Greit, få ham i posisjon, nå.
For å bli en god bokser, må du ha en god høyrehånd.
Skjønner?
Sånn vil du straffe din mann, med en høyre og en venstre.
Og legge sjela di i det, med...
Herren snakker til deg.
- Løft ham opp. - Kom, kom. Opp, opp.
Posisjon igjen.
Kan jeg få deres oppmerksomhet?
Jeg er ikke vant til å snakke offentlig...
- Bare på puben. - Men dette...
Bruk aldri. Det er mot reglene. Brekk en manns nese. Nå...
- Jeg er redd han aldri blir bokser. - Ingen lærenemhet.
Mr Gruffydd.
Ivor... falt under en vogn, nedre nivå.
Ivor!
- Vi har vårt første barnebarn, Gwil. - Vel, gi en og ta den andre.
Fortell jenta der oppe. Hun vil ha et svar.
- Vær stille. Ikke nør opp vreden. - Til helvete med vreden.
Og jeg sier det rett ut.
Det er bra. Med hedersbevisninger.
Vår sønn er en lærd.
Hva er det, Huw? Jeg forstår det ikke.
- Det er latin. - Er det latin?
Hvorfor ikke walisisk, eller engelsk?
- Det er slik det gjøres. - Slik det gjøres.
Fransk, desimaltegn og badekar fulle av hull.
Stakkars Huw. Så de har fylt hodet ditt med latin?
- Beth, min kjære. Vil du ha blått øye? - Kom igjen, rop. Vekk babyen.
Så vakker han er. Han er helt lik faren min.
Fordømt tull.
Nå, Huw. Hva blir det til?
Til Cardiff på skole, og så universitetet for å bli advokat eller doktor?
Dr Huw Morgan. Vel, onkel Huw, det blir noe spesielt.
Ja, med pen hest og vogn, og en god svart dress og stivet skjorte.
Det er bra, min lille. Nå, et glass kjernemelk til deg
med all kunnskapen.
Ja, mor. Og litt av Brons kake.
Og min kake skal gå til grisene?
Nei. Men jeg spiste opp din i går, og i dag er det kakedag hos Bron.
Beklager, Huw. Jeg lagde bare rosinbrød i dag.
Ingen til å spise det nå.
Mor. Jeg er ensom uten ham.
Jeg legger frem støvler og klær til ham hver kveld,
men de er fremdeles der om morgenen.
Jeg er ensom.
Gwil, jeg vil at Bron skal komme og bo her hvis hun vil.
Ikke Bron.
Én frue i huset.
Nå, Huw, hva blir det til?
Jeg vil gå ned i gruven med deg, sir.
Vær fornuftig, gutt. Gruven er ikke noe sted for deg.
Hvorfor ikke få en respektabel jobb?
Respektabel? Er du og brødrene hans en gjeng fengselsfugler?
La det være, Beth. Jeg ønsker bare det beste for gutten.
Hvis han er en like god mann som deg og brødrene hans, er jeg fornøyd.
Jeg tenker på guttens Fremtid. Det var annerledes i våre dager.
Det var nok penger og rettferdighet for alle. Men Huw er en lærd.
Hvorfor ta med en hjerne ned i kullgruven?
Jeg vil det, sir.
Greit.
Bestem selv.
Men skyld på deg selv hvis du tar feil.
Gruven, sir.
- Greit, gruven blir det. - Bra.
- Hvor skal du? - Drikke meg full.
Bron?
- Jeg skal ned i gruven. - Gruven?
Kullet vil riste i sømmene.
Bron...
Bron.
Kan jeg bo her og gi deg lønna mi?
- Ditt hjem er hos din mor. - Det var hun som sendte meg.
- Av medlidenhet. - Nei, av fornuft.
Hvis du legger frem klærne kveld og morgen, la det være mine klær.
- Du er en god gutt. - Ja eller nei, Bron?
- Ja. - Bra.
Bra. Jeg skal hente sengetøyet.
- Så du er mann nå? - Kunne jeg bære en slik mann?
lanto! Nei.
Fem shilling.
Syv og to pence.
- Gå videre. - Takk, sir.
Tre shilling.
To og ni.
Ett pund to.
To pund ti.
Avskjediget, Morgan.
Gå videre.
To pund ti.
Avskjediget, Morgan.
Ett pund ti.
Og slik gikk det med lanto og Davy, de beste arbeiderne i gruven,
men for godt betalt til å konkurrere med fattige, mer desperate menn.
- Vil du lese et kapittel for oss, far? - Ja, min sønn.
"Herren er min hyrde, meg fattes intet."
"Han lar meg ligge i grønne enger,
han leder meg til hvilens vann."
"Han vederkveger min sjel,
han fører meg på rettferdighets stier for sitt navns skyld."
"Om jeg enn skulle vandre i dødsskyggens dal, frykter
jeg ikke for ondt; for du er med meg,
din kjepp og din stav de trøster meg."
"Du dekker bord for meg like for mine fienders øyne,
du salver mitt hode med olje;
mitt beger flyter over."
En linje til Owen og Gwil, ned til Cape Town til Angharad.
Bort hit til Canada til lanto,
og ned hit til Davy i New Zealand.
Og du er stjernen, som skinner på dem fra dette huset,
hele veien over kontinenter og hav.
Hele veien?
Hvor langt skinner jeg, hvis man kan få alt ned på en papirbit?
Det er et kart, min kjære. Et bilde av verden for å vise deg hvor de er.
Jeg vet hvor de er, uten kart, streker, tegninger eller blyanter.
De er i huset.
Så kom Angharad tilbake fra Cape Town uten ektemannen.
Hun kom ikke til oss, men bodde i det store Evans-huset.
Hennes hus, øverst i åsen.
- Besøk til Mrs Evans. - Hvem er det?
Huw Morgan.
Hennes bror?
Kom inn.
Huw.
Mrs Nicholas, kan du hente litt te?
Sitt, Huw.
Så stor du har blitt.
- Og Forandret. - Du også.
Jeg ser syk ut og må ta vare på meg selv.
Alle som kommer hit sier det, så si det du også, så er det gjort.
Fortell meg alle nyhetene.
Hvordan går...
Hvordan går det med alle guttene og jentene vi kjente?
Jenkins-jentene er gift.
Maldwyn Hughes har blitt lege.
Rhys Howell er på et advokatkontor og senter hjem ti shilling i uken.
Og Mr Gruffydd...
er fremdeles først opp og sist i seng.
Hvordan er det med ham, Huw?
Ikke som det var.
Er han syk?
Innvendig.
I øynene og i stemmen.
Som deg.
Gå hjem, Huw.
- Unnskyld. - Så, Mrs Evans. Te?
La det stå, Mrs Nicholas. Jeg serverer.
Vel.
Jeg serverte alltid for Mr lestyns mor.
- Jeg serverer. - Ja, Mrs Evans.
En ny frue er som nye laken.
Ja. Litt stive,
men mykner snart i vask.
Hvorfor har du henne her?
37 år med familien.
Det forteller hun meg 60 ganger om dagen.
- Ta litt te, Huw. - Vil du ikke at jeg skal gå?
Nei. Nei, Huw.
Beklager at jeg var ubehagelig.
Vær så snill å bli.
Huw. Jeg prøvde å fortelle mor, men...
Ikke for meg å si.
Jeg er bare husholdersken.
37 år i familien,
og forbanner dagen jeg kom.
Det vil ikke overraske meg om den gamle herren står opp fra graven.
Det er bare gravstøtten som holder ham nede.
Så hva er det, Mrs Nicholas?
Skilsmisse.
Jeg sier ingenting. Men det er det hun har i tankene.
Hun er her uten ektemannen.
Og hvorfor? Det er fordi hun er forelsket i denne predikanten.
Predikanten, sa jeg. Mr Gruffydd.
Men Mr Gruffydd har ikke vært i huset.
Hva spiller det for rolle, jente?
Fortsett arbeidet.
Vi skal ikke si et ord, Mrs Nicholas.
Nei.
Du er en skitten løgner!
- Hold opp! - La meg ta ham!
Løgner!
Som slagget ble spredd over dalen,
spredte det nå seg noe svart over tankene til menneskene i den.
For første gang jeg kunne huske, var inngangsdøra vår lukket om dagen.
Pappa?
Vel, Huw?
Problemer med filisterne?
Huw, hva er det nå? Se på hendene dine.
Evan John.
Han... sa ting om Angharad og Mr Gruffydd.
Barn også.
Du hadde rett, min sønn.
- Jeg er tilbake til frokost. - Skal du ikke i kirken?
Nei.
Og hvis de gjør denne tingen,
setter jeg aldri min fot i kirken igjen så lenge jeg lever.
Jeg skal ha varme laken på senga di.
- Det er jenta si. - Forsvinn med deg.
Hva er dette med kirken, mor?
I kveld, etter gudstjenesten.
Prestemøte om Angharad.
Angharad? Men hun har ikke gjort noe.
Ingenting er nok for folk som har tanker som kloakk.
Huw, min lille.
Jeg håper at når du er voksen, vil tungene deres være forsiktigere med å bite.
- Må Angharad komme på møtet? - Nei. Ingen av oss går.
Men vanæren vil ikke forsvinne.
Jeg skal gå, mor.
Dette er siste gang jeg taler i denne kirken.
Jeg forlater dalen med beklagelser
til de som har hjulpet meg her,
og som har latt meg hjelpe dem.
Men...
til resten av dere,
dere som bare har bevist at jeg har kastet bort tiden blant dere,
har jeg bare dette å si.
Det er ikke én blant dere som har hatt mot
til å komme til meg og anklage meg.
Og allikevel, hvis en synd har blitt begått,
er det jeg som må utpekes som synderen.
Vil noen heve stemmen her nå for å anklage meg?
Nei.
Dere er både feiginger og hyklere.
Men jeg klandrer dere ikke.
Skylden er min like mye som deres.
De løse tungene deres,
åndsfattigdommen som dere har vist,
betyr at jeg ikke har klart å nå de fleste av dere med det jeg skulle lære bort.
Huw?
Da jeg var en ung mann trodde jeg at jeg skulle beseire verden med sannheten.
Jeg trodde jeg skulle føre en hær større enn Alexander noen gang drømte om.
Ikke beseire nasjoner, men frigjøre menneskeheten.
- Ja, sir. - Med sannheten.
Med den gyldne lyden av Ordet.
Men bare noen få av dem hørte.
Bare noen få av dere forsto.
Resten av dere kledde dere i svart og satt i kirken.
Hvorfor sitter dere her?
Hvorfor kler dere hykleriet i svart og viser dere frem for Gud på søndager?
Av kjærlighet? Nei. For dere har vist at hjertene deres er for visne
til å motta Faderens kjærlighet.
Jeg vet hvorfor dere har kommet.
Jeg har sett det i ansiktene deres søndag etter søndag, her jeg har stått foran dere.
Frykt har brakt dere hit. Grufull, overtroisk frykt.
Frykt for guddommelig straff.
Et flammenedslag fra himmelen,
hevn fra Herren og Guds rettferdighet.
Men dere har glemt Jesu kjærlighet.
Dere ringeakter hans offer.
Død. Frykt.
Flammer, gru og svarte klær. Så hold møtet deres.
Men vit at hvis dere gjør det i Guds navn, og i Guds hus,
spotter dere ham og hans Ord.
Vent. Det er et møte, Morgan.
Min kjære Angharad,
jeg drar fra dalen og...
Vel, Huw.
- Jeg er glad du kom. - Takk, sir.
Er det noe jeg kan gjøre?
Det er det.
Du kan gjøre meg en stor tjeneste.
Dette uret.
Min far ga det til meg da jeg ble innviet til prestegjerningen.
Det har vist tid vi begge har elsket.
- Ta det. - Nei, sir.
Jeg sa du ville gjøre meg en tjeneste.
Vi trenger ikke håndhilse.
Vi vil leve i hverandres tanker.
Vil du ikke se Angharad før du drar?
Hun vil det.
Nei.
Hvis jeg ser henne igjen,
har jeg ikke styrke til å forlate henne.
Hadet, Huw.
Du er en god gutt.
Hva er det nå? Brann, oversvømmelse?
En sammenrasing, sier de.
- Ta meg opp dit. - Til hvilken nytte i gruvens mørke?
Øynene dine er ikke gode i dagslys etter alle slagene du har fått i ringen.
Jeg kan fremdeles svinge en hakke bedre enn noen. Ta meg opp dit.
Menn. Menn. Kvinner. De av dere med slektninger.
La dem gå til sjakten.
- Gwilym Morgan? - Ikke ennå, sir.
Mr Gruffydd? Han var på nedre nivå.
- Min far? - Ikke ennå, Mrs Evans.
Angharad...
Hvem vil hjelpe Gwilym Morgan og de andre?
Jeg, blant annet. Han står mitt hjerte nær.
Kom, Cyfartha.
Jeg er en feiging.
Men jeg skal holde jakken din.
Pappa!
Huw, gutt.
Pappa!
- Pappa! - Huw.
Mr Gruffydd!
Du er en god gutt.
Han kom til meg nå nettopp.
Ivor var sammen med ham.
Han snakket til meg,
og fortalte meg om herligheten han så.
Se.
Menn som min far kan ikke dø.
De er fremdeles med meg, virkelige i minnet som i levende live,
kjærlige og elsket for alltid.
Så grønn var min dal den gang.
SLUTT
Oversatt av Visiontext: Åse Feiring Cave